Иван Никитин
Слепият гуслар

Превод от руски: Иванка Павлова, —

chitanka.info

Отдавна не виждам небето, цветята —

изпълва очите ми мракът дълбок.

Не сея, приличам на птица крилата —

нощувам и пея, където дал бог.

Но някаква сила — добра, непозната —

в замяна с чудесен фин слух ме дари:

шепти ми животът незрим в тъмнината,

когато не трепва тревица дори;

сух лист на земята без шум се отрони,

змия пропълзи сред висока трева,

докосне лек вятър тръстики и клони —

и знам безпогрешно какво е това;

еднакво и мъката, и веселбата

в тревогите дневни долавям и аз,

различните звуци, ранили душата,

превърнал на песен, запявам на глас.

Когато под нечий чужд покрив намеря

подслон и сред гостите с гусла в ръце

засвиря, а сам като струна треперя,

и пея с изпълнено с болка сърце,

отнякъде сила незнайна у мене

разлива жив пламък до пръстите чак,

словата извират и гуслата стене…

И сякаш проглеждат очите ми пак!

Зелени ливади, нивя необятни

и блясък на слънце съзирам дори,

вода сребропенна, цветя ароматни

и сенки прохладни на родни гори.

Изгарям от огън в часа полунощен,

а гостите слушат в захлас и мълчат,

и моят глас става по-звучен, по-мощен

и скръбните мисли по-малко горчат.

Замлъквам сред кръг от тълпа гласовита,

но нищо не чувам, че в унес дълбок

по цял свят душата ми волно се скита

и сълзи се стичат в неспирен поток!

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.